Pappa, lägg av nu.
-Nej. -Du är galen.
Jag vill se prydlig ut. Det är inte galet.
Det har inget med prydlighet att göra. Du försöker få håret färgat gratis.
-Kolorerat. -Till vänster.
Jag tänker inte köra dig till nån kosmetikskola i Brooklyn-
-så du sparar ett par dollar.
Det är inte för pengarnas skull.
Jag vill hjälpa eleverna lära sig sitt hantverk.
Smör, tack.
Douglas, tycker du att jag är galen?
Kom igen, Doug, säg hur galet det är.
-Vill inte ha problem. -Okej.
Okej då.
Vill du verkligen gå dit, här är taxipengar.
Åk till Brooklyn, få en mohawk, ha så kul.
-Jag vill inte ha dina smutsiga pengar. -Din smuts är i min macka.
Jag kör dig inte så vill du dit får du lifta.
Så nån lastbilschaufför kan utnyttja mig?
Det skulle du allt gilla.
Jag skulle gilla om han körde iväg med dig.
Hur vågar du?
Vad är det för fel på dig?
Du kanske borde fråga dig själv.
Vi är tillbaka.
Varför försökte du färga håret själv?
För att du inte ville köra mig till Brooklyn.
Ska bara ta en öl.
Och du lyckades förstöra min diskho.
Varför svart hårfärg?
De hade slut på ''sommarbrunt''.
Jag tycker det ser stiligt ut.
Stiligt?
Det ser ut som dålig mascara.
Ja, du borde ju veta.
Varför tog du inte pengarna och ringde en taxi?
-Varför? -Det var en principsak.
Vilken princip då?
Jag betalar din hyra, din mat, dina kläder.
Enligt vilken princip kan du inte ta emot pengar för ditt hår?
Den kan du inte säga emot, va?
För hyran, maten och kläderna växer inte från mitt huvud.
Det är skillnaden.
Jaha...
Vem har inget att säga nu?
God natt.
Släck ljuset.
-Släck ljuset? -Ja.
Märkte du att det precis var en galning här inne?
Nu har han gått, kan du släcka ljuset?
-Carrie. -Varför är du så upprörd...
...det här händer ju nästan varje dag.
Andra människor har det inte så här. Jag ser dem på min rutt.
De är lyckliga, de ler, de sjunger. Vi sjunger inte.
Vad ska jag göra åt det? Han är en galen, svår gammal man.
Det måste finnas nåt man kan göra åt galna gamla män.
Ge honom ett eget hörn på 48th Street?
Jag vet inte, men jag orkar inte längre.
Så här är det.
Vill du ha det här, måste du göra nåt åt det där.
Hur blir det?
Visst, du kanske har rätt.
Vi kanske bör sätta honom i terapi.
Terapi? Jag tänkte mig en stor bur.
Vi försöker med det här först.
Är det inte dyrt med terapi?
Vi bokar ett möte så han kan kan se hur han är...-
-...och sätta honom på bra medicin. -Medicin. Det låter bra.
Det är så de hanterar sura gamlingar nu för tiden, de drogar dem.
Vi kör in honom och får honom fixad.
-Jag kollar upp det i morgon. -Okej.
Nu somnar vi om.
Du.
När vi ändå är vakna... Vill du ha lite av det här?
-God natt, älskling. -Okej, god natt.
Hur känns det att vara här, Arthur?
Jag avskyr det av hela mitt hjärta. Terapi är för de svaga och lössläppta.
Varför gick du med på det?
Jag blev lovad en middag. På fin restaurang, ingen snabbmat.
Vem var det riktat mot?
Min dotter och svärson som uppenbarligen observerar mig-
-från väntrummet genom spegelfönstret här.
Det är en vanlig spegel. Och väntrummet är där borta.
Visst. Jag spelar med.
Är det nåt du vill prata om nu när du ändå är här?
lnget du vill höra.
-Vad tror du jag vill höra? -Den vanliga klagolåten.
''Jag behöver hjälp. Jag hade en olycklig barndom.
Jag ville döda min far och älska med min mor.''
Du är bra.
Min största rädsla som barn var att tappa rösten.
Att försöka prata men inte få ut ett ljud.
Betyder det att jag är gay?
Nej.
Det kan betyda att du inte alltid blir hörd.
Naturligtvis.
Det förklarar varför du utvecklat en tendens att skrika.
Otroligt. Hur visste du det?
Från förut, när du skrek åt mig.
Jag ber om ursäkt för det. Visste inte att du antecknade.
Jag trodde du ritade en karikatyr av mig.
Låt oss prata mer om att inte bli hörd.
Minns du en specifik händelse från din barndom när du kände så?
Tror du.
Det har att göra med nåt som låg mig väldigt varmt om hjärtat.
Du, Arthur, funkar de verkligen?
Jag kan se ditt skelett.
De glasögonen var det bästa som någonsin hänt mig.
-Du menar till dess. -Nej, någonsin.
Trodde pappa sa att du inte fick köpa dem?
-Var fick du pengarna ifrån? -Säg inget.
-Jag vann i kulspel mot Whitey Dugan. -Jäklar.
Hej, pappa.
-Hej, Skitchy. Hur är det? -Bra.
Hej, pappa.
Arthur.
Vad har du på huvudet?
-Mina vanliga glasögon. -Verkligen?
Har de alltid haft de där spiral-grejerna på linserna?
Ja.
Ljug inte för mig. Jag kan kolla med doktorn.
De är röntgenglasögon.
Han köpte dem med pengar som han vann på kula.
-Vad? -Et tu, Skitch?
Allt du vinner på kulspel går till Skitchys collegebesparingar.
De kostade bara 1 5 cent.
Snälla pappa, släng dem inte.
lngen fara.
-Grattis på födelsedagen, Skitch. -Tack.
Gå till ditt rum nu.
Jag hatar det!
Glasögonen betydde allt för mig, men det förstod du inte.
Du gav dem till Skitch, din favorit, din guldkalv.
Skitch är en smart grabb. Han kommer gå långt.
Han kommer arresteras nio gånger för stöld av damskor.
Vill du följa dig själv till sovrummet?
Du skrämmer mig inte längre.
Herregud.
Kom tillbaka.
Vill du bråka med mig får du gå igenom min terapeut.
Vad är detta?
En flådig Park Avenue-skrynklare?
Klarade du aldrig läkarexamen, eller?
-Jag observerar bara. -Jaha, du.
Vi går.
KOMMUNALA SJUKHUSET Apotek
Arthur och jag hade en intressant timme.
Jag tror vi kanske kan förbättra situation hemma.
Säg bara vad vi än kan göra för att få Arthur att må bättre.
Absolut.
Är apoteket i lobbyn fortfarande öppet?
Ja, hur så?
Får vi ett recept nu kommer han må mycket bättre redan i kväll.
-Kan jag fortsätta? -Visst.
Arthur erkänner att han kämpar med-
-att inte bli hörd. Ju mer han känner att han inte blir hörd-
-desto högre skriker han. Bokstavligt och bildligt.
-Som ni vet är han högljudd. -Men jag är inte gay.
Ett mönster har utvecklats i vilket Arthur antar-
-att ni två kommer tycka att hans beteende är extremt-
-eller lättfärdig. Därför lever han ner till era förväntningar.
Förstår ni?
-Ja. -Ja, det gör jag. Det gör vi.
Tar apoteket försäkring, eller...?
Du tänker inte skriva ut ett recept, eller hur?
Mitt recept är att bekräfta honom mer. Lyssna på honom. Hör honom.
Låt honom vara sig själv.
Hej, pappa. Vad gör du?
Jag gör ljus.
-Ljus? -Ja.
Jag har alltid velat tillverka dem och sälja dem från mitt hem.
För det första så är det mitt hem.
För det andra så äter jag spagetti ur den där.
Jaha, ja.
Jag känner mig inte så bekräftad just nu.
Vi stödjer dig, pappa. Och vi bekräftar visst.
Vi försäkrar oss om att detta är vad du verkligen vill göra.
Det är det.
Okej, då.
Bränn inte ner huset bara.
-Uppfattat. -Okej.
''Vi sätter honom i terapi.''
Du är smart.
Jag trodde han skulle ge honom medicin.
Hur skulle jag veta att han höll på med bekräftelser?
-Vi sätter stopp för det. -Nej.
Jag tvingade honom att gå i terapi.
Struntar vi i vad han sa kommer pappa aldrig lyssna på mig igen.
Det blir bara värre.
En man med starr häller hett vax i vårt kök?
Hur mycket värre kan det bli?
Vill nån ha ett ljus som ser ut som Melvyn Douglas?
Jag.
Kan jag hänga den här över spiselkransen?
Får jag starta ett blugrass-band?
Låtsas inte om mig, det är för min dokumentär.
Jag vill köpa en stor papegoja och döpa den till Douglas.
Lipmans ska sova över här i kväll.
Jag vill köpa en till papegoja som lever och döpa den till Douglas den andre.
Jag kanske ska vänta till jag skrapat Douglas den förste av garageväggen.
-Hej, Arthur. -Hej.
Hur går det med bluegrass-bandet? Några spelningar på gång?
Nej, det tog aldrig fart.
Mickeys tand sprack när han blåste i kannan.
När får jag ljuset som liknar Rusty Staub?
Aldrig.
Hett vax och håriga underarmar är en farlig kombination.
Visst.
Hur mår Douglas den andre?
Jag beklagar.
Är det nåt mer du behöver?
Nåt du vill köpa, bygga eller fördjupa dig i?
-Vi är här för att lyssna. -Nej, jag...
Jag mår bra, tack. Tror jag ska ta mig en tupplur.
Hjärnskrynklaren är ett geni.
-Vad? -Han visste vad han gjorde.
Vi bekräftade Arthur tills han fick nog.
Jag kan inte ens beskriva hur jag känner mig.
Jag har aldrig varit lyckligare.
Jag har aldrig varit olyckligare.
Justeringarna ni gjort, lyssnandet...-
-...bekräftandet, fungerar det inte? -För pappa, antar jag.
När jag ger honom allt han vill ha, vill han inte ha nåt.
lnga galna krav, inget skrikande, inget bråk.
Doug är lycklig, jag är olycklig.
-Låt oss utforska det. -Hör på nu.
Jag vill inte betala en förmögenhet för att få reda på vad jag redan vet.
-Och vad är det? -Jag gillar att bråka.
Jag tycker om att bråka med min far, när vi inte bråkar, saknar jag det.
Om du visste det, varför kom du hit?
Jag hoppades att du kunde skriva ut nåt.
Nåt som dämpar smärtan lite.
Vi kan väl prata om ditt bråk-problem?
Du gillar verkligen inte att ta fram receptblocket, va?
Okej.
Vi pratar om mitt ''bråk-problem''.
Vad vill du höra? Ett barndomsminne?
Det är upp till dig.
Okej.
Sheena Easton är urdålig.
Det är hon inte alls. Hon är bäst.
-Du är dum. -Det är jag inte alls, Carrie. Du är.
Du är. Och din klänning är ful.
Jag gillade bråk även som barn.
-Är du övertygad nu? -Jag ser vad du menar.
Men det är intressant att du valde det här minnet.
Jag valde det för att det var Lucy McDonalds födelsedagsfest.
Hon var min bästis. Vi går tillbaka.
lnte riktigt än.
Varför inte? Den där tårtan är 22 år gammal.
Den är god. Och jag gillar egentligen inte tårta.
Vad händer där borta?
Snälla, låt det vara Barbies Drömhus.
-Snälla, snälla. -Hoppas det inte är det.
Varför sa du så? Jag trodde Lucy var din bästis.
Det var hon. Jag vet inte varför jag sa så.
Barbies Drömhus.
Jäklar.
-Varför så upprörd? -För Lucy fick det hon ville ha.
Men du borde vara glad för hennes skull.
-Det är jag inte. -Vad är det med dig?
Ett bi!
Nu är du glad? Det är ju galet.
Hon är galen.
Hjälp! Det kommer sticka mig.
Det är faktiskt rätt roligt. ''Det kommer sticka mig.''
Gode gud.
Jag är glad när andra är olyckliga, jag är olycklig när de är glada.
Är det så?
Tiden är slut.
-Jag fattar inte alls. -Det är enkelt.
Du är en glad person, jag är inte det.
Du är här...och jag är här.
När min far betedde sig som en galning-
-var du olycklig och hamnade här. Närmare mig.
Vilket gjorde mig glad för då hade jag sällskap.
Hänger du med?
-Fortsätt. -Okej.
Nu när pappa lugnat sig är du tillbaka här uppe och jag fast här nere.
Du är lycklig, jag är olycklig och jag hatar det.
Så när jag är olycklig gör det dig lycklig.
lnte lycklig, men lyckligare.
Jag tänker inte ljuga. Det stör mig lite.
Det borde det. Det är det jag menar.
-Förstår du inte? -Nej.
Doug, jag passar inte ihop med dig.
Du är frisk, hälsosam och trevlig, jag är ond.
Carrie, kom igen.
-Skulle jag gifta mig med ondskan? -Rör mig inte.
Min fru låter mig inte röra vid henne.
Låter hon dig i vanliga fall?
Ja.
Nu är hon övertygad om att allt är hennes fel.
Och att hon är en dålig människa.
-Håller du med? -Nej.
Hon är toppen. Jag älskar henne.
Vad tror du problemet är då?
Hoppades att du kunde tala om det för 80 dollar.
Det kan jag inte.
Blir du arg på mig nu?
Vad? Nej, nej.
-Säker? -Ja, nej. Jag är säker.
Du svettas i nacken.
Jag är inte arg. Lämna mig i fred.
Lämna mig i fred, sa jag.
Mr Mazzio sa åt oss att göra rent tavelsuddarna.
Det är ju det jag gör.
Gör rent tavelsuddarna.
-Lägg av. -Vad är det, Heffernan?
Rädd för nån mindre än dig?
Du skulle kunna klå mig om du inte var en sån fegis.
Jag vill inte bråka.
Varför tar jag skit från den lilla typen?
Vet inte. Du kanske är en fegis.
Vad?
-Slå honom i ansiktet. -Jag vill inte. Slå honom du.
Jag tänker inte slå honom. Gör det du.
-Nej. -Är det vad som blev av dig?
En l.P.S. förare?
Tönt.
Nu räcker det. Klå honom.
Sluta knuffas.
Jösses.
Knäppt, va?
Jag dömer inte.
Vänta.
Jag har det.
Jag blir arg, men jag gillar inte konfrontationer.
Så jag tar ut ilskan på mig själv.
-Lägg av! -Förlåt.
Så genom att undvika konfrontationerna-
-här hemma orsakade jag mer konflikt mellan er två.
Så det är jag som är roten till det onda.
Om ni trivs med den nya situationen så är det helt klart mitt fel.
Vem säger att jag trivs?
-Jag trodde det. -Skämtar du?
Att få medhåll och bli bekräftad?
Jag vet inte vem jag är längre. Jag är självmordsbenägen.
Men går vi tillbaka till hur det var-
-mår du och jag bättre, men Doug blir olycklig igen.
Så kan vi inte ha det. Han är fin man.
Jag vill inte vara lycklig om ni är olyckliga.
Du har rätt. Det vore orättvist.
Så bara två av oss i taget kan vara lyckliga?
Vad ska vi göra?
Så de ska fortsätta bråka och jag går i terapi en gång i veckan.
Vad sägs om torsdagar kl. 1 8.00?
Perfekt.
-Jag ska skriva ut lite medicin. -Toppen, tack.
Varför tror du att mat har blivit en sån viktig del av ditt liv?
-Det är en bra fråga. -Vet inte.
Kanske för att mat inte retas eller säger att du är dum.
-Det smakar alltid gott. -Ja.
Tack.
lbland känns det som om maten är min enda vän.
-Kom hit. -Lägg av, tjockis.
Du är död efter det här mötet.